ПАДНАЛИ АНГЕЛИ
Преди да съществува светлина, имало ангели.
Един миг тъмнина, а в следващия небето било озарено
от величествени същества.
Било съвършено. Но не продължило дълго.
Луцифер въстанал срещу Бог.
В Рая била поставена граница.
Започнала война и всеки ангел бил принуден да избере -
неприкосновеният Рай или хаосът извън неговите граници.
Един ангел отказал, вярвайки, че единственото,
за което си заслужава да се бори, е силата, която наричаме любов.
Пропъден от Рая, ангелът не паднал сам.
Всеки ангел, не избрал страна,
паднал заради убежденията на могъщите.
Падналите, прогонени от небесата,
се скитали по Земята, чакайки докато възпротивилия се ангел
не отхвърли любовта и не избере страна.
Това е било тогава, а ето какво е сега.
Това ли е? - Би трябвало.
Академия "Меч и Кръст"
Обичам те.
Момиченцето ми. Де да знаех как да ти помогна.
Ще бъда добре. - Ето, малък подарък.
Искам да имаш нещо, което да отвориш на рождения си ден.
Благодаря ти.
Обичам те.
Чао, татко.
ОСНОВАТЕЛ - КОЛИН ХЕНРИ БАНКРОЙ
Добре дошла в академия "Меч и кръст".
Над 75 години приемаме за обучение младежи
със социални или емоционални проблеми,
които срещат…
и не могат да преодолеят в традиционната академична среда.
В "Меч и кръст" обединяваме подготвителни и колежански програми,
иновативно медицинско обслужване и разнообразие в груповите програми,
насочени към… личностното израстване.
Къде този път? - Пак там, след малко идвам.
Включително
фехтовка, плуване и използване на известната ни доблестна библиотека.
Философията ни се уповава на принципа на общността.
Сега извадете опасните вещи. - Опасни вещи?
Алкохол, наркотици, оръжия всякакъв вид,
вещи, свързани с банди.
Музикални плеъри, таблети, игри, лаптопи.
Телефони. - Не, не, телефонът ми е нужен,
Имате 10 минути разговори на седмица.
Шегувате ли се? - Какво е това?
Не знам, подарък… - Опасна вещ.
Нямам цял ден, Ранди. - Сега идвам. Ариана.
Ще покажеш ли общежитието на Лусинда?
Разбира се. - Ще си вземеш багажа след обяда.
Е, разказвай за уикенда, Кам, целият съм в слух.
Ариана. - Лус.
Без обвинения и този път, Бил, знаеш, че сме го покрили.
Наблюдавай добре това момче.
Стой настрана от Кам. - Добре, и защо?
Той е проблем. Не ти трябва.
Дай да ти видя програмата.
Хубаво. С нас си. - С вас?
Най-готината група. Задружни сме.
Повечето тук са психопати. Късмет е, че идваш днес,
без някой да ти се предложи или нападне учител,
защото не е подострил моливите равномерно. Не се плаши,
отделно са. Всички луди са на третия етаж.
Това е една голяма лудница.
Тук в 208 съм аз. Ти къде си? - В 313.
Шегуваш се, нали?
Ти…
Добре.
Извинявай.
По дяволите.
Разкажи ми за халюцинациите си.
Как ги наричаш? - Сенки.
Сенки. И кога започнаха?
Когато бях на 5 или 6 години, не помня точно.
И все още ги виждаш?
Не, известно време не.
Кажи ми, Лусинда,
защо мислиш си тук, в "Меч и кръст"? - Попитайте съдията.
Прочетох досието ти, знам какво мисли съдията.
Не разбирам решението ти. Според д-р Сийгълс,
когато си пиеш лекарствата, си стабилна.
Няма халюцинации, параноя и кошмари.
Не съм луда.
Никой не казва, че си. - Всички го казват.
Разбери, че ако си взимаш предписаните лекарства,
можеш да си тръгнеш. Да се прибереш у дома,
да се върнеш в твоето училище, при твоите приятели.
Не ми харесва ефектът им. - Откажеш ли,
ще трябва да останеш тук.
В клиника, под наблюдение.
Дори да съм заключена, предпочитам да съм себе си,
отколкото да се преструвам на друга, само за да се приспособя.
Имаш шанс да живееш нормален живот.
Бедната. Не знае какво я чака. - Може този път да е различно.
Да не би да знаеш нещо? - Добре ще е да е различно.
Да го направим по-интересно. 20:1, че ще загубите, както винаги.
Залагам 100. - Ариана!
Не е ли яко? - Може би е краят на играта.
Започва се отново.
Умът е съвсем тделно място.
Той сам може да превърне ада в рай.
Какво е това? - Милтън, "Изгубеният рай".
Ти ли си Лусинда Прайс? - Да.
Аз съм госпожица София. С мен имаш философия на религията.
За учебниците ли дойде?
Алгебра, английска литература, химия, религия и история.
Един още липсва.
Нещо против? В специалната колекция е.
Разбира се.
Приятно ми е да се запознаем, Лус. - Благодаря.
Здравей!
Хей, чакай.
Изпусна това.
Върни ми ги веднага, мое е!
По дяволите, изплаши ме.
Добре.
Горкичката.
Исусе… - Падна ли? Удари ли се?
Добре съм. - Не. Не си. Не би трябвало да си
през гадното си съществуване. Лош избор да дойдеш тук.
Виж, ако съм те разстроила с нещо, извинявай.
Гади ми се от теб. Ти си нищо,
поклащаш глава и очакваш света да спре да се върти.
Не ме познаваш. - Знам, че си малка, откачена убийца.
Спрете! - Откачена кучка.
Да беше дошла с предупредителна табелка.
Бърза си.
Не ми казвай, че тя е започнала. Убеден съм, че е тя.
Това не значи, че трябва да налапаш стръвта.
Прав сте. Съжалявам. - Сбиването е повод за изключване.
За теб означава преместване в психиатрична клиника.
Това ли искаш? - Не.
Тъй като е първият ти ден, предполагам не си чела кодекса за поведение.
Ще ти възложа работа като наказание.
А ти идваш с мен!
Знаеш ли, че не бива да идваш тук без разрешение?
Аз просто… - О, не, не.
Беше шега.
Извинявай. О, Боже…
Не е забавно.
Имах тежък ден.
Добре дошла в "Меч и кръст".
Това място е… - Откачено.
Аз съм Пени ван Сайкъл Локууд. Може да ме наричаш Пен.
Добре. - А ти?
Лусинда Прайс, всички ти викат Лус. Прехвърлена тук от Доувър с 4.2.
Впечатляващо. - Откъде знаеш всичко това?
По дяволите. Досадно ли е?
До някъде. - Съжалявам.
Виж, училището е малко. Наистина малко.
Нищо не се случва. Ти си от Доувър, нов човек, интелигентна и красива,
предполагам ще си център на внимание - и позитивно и негативно.
Хубаво.
Виж, ще вървя. Ти си прави там каквото ще правиш.
Прости ми и забрави случката в банята.
Залях те с информация, а искаше да си сама,
а в такава ситуация не знам как да спра да говоря.
Ще ми дадеш ли още един шанс? Сега тръгвам.
Хей, Пен. - Да?
Ще ми покажеш ли пътя към общежитията? Малко се изгубих.
Разбира се. - Благодаря ти.
Здрасти. - Здравей.
А ако наистина има ангели измежду нас? На Земята?
Това е историята на падналите.
Ангели, изгонени от Рая, осъдени да живеят с нас, обикновените хора.
Изхвърлени, защото не избрали страна във войната на Луцифер срещу Рая.
Кой може да ми каже за какво се води войната в Рая? Тод?
Доброто срещу злото? - Не. Твърде просто е.
Луцифер, бил любимецът на Господ, неговата светлина.
Защо се е обърнал срещу Бог? Някой знае ли?
Защото приятелката му скъсала с него.
Какво се е случило с другите ангели?
Съюзниците на Дявола били хвърлени в Ада.
Само верните останали в Рая. Ангелите, които не направили избор,
били изгонени от Рая и слезли на Земята,
принудени да бродят по нея.
Някои от тях съхранили ангелската си природа.
Покаяли се и чакали възможност да се върнат в Рая.
Други се съюзили с Луцифер,
търсейки наслада от греховете и бъркотията.
Но нито едните не могат да напуснат този свят.
Заради един от тях.
Бунтовникът. Той отказал да избере страна във войната -
Господ или Луцифер,
преследвайки човешка любов.
Другите паднали ангели са обречени да останат на Земята,
докато той не избере страна,
в единствената война, която някога е имало.
Войната, която виждаме всеки ден около нас.
Някои от нас са го учили в неделното училище.
Не съм ходила на църква като дете. - Наистина ли?
Да, родителите ми не са религиозни. - Значи никога не си кръщавана.
Не.
А войната не трябва ли да е приключила?
Според религията, щом дяволът е жив,
какво го възпира да го направи отново?
Отличен въпрос.
Да. - Продължавай, Роланд.
Лус Прайс, добре ли си?
Какво става тук? Някой ранен ли е?
Не, добре съм, наистина. - Хранят ли ви добре?
Храната е хубава.
Да ти изпратим нещо? - Каквото и да е?
Палачинкова торта с бананов крем звучи…
Хей! Много време си на телефона, хайде.
Веднага. - Момент.
Мамо…
Мамо?
Времето ви за разговор изтече.
Чакам цяла седмица да говоря с тях. Дори не можах да им кажа довиждане.
Използвай моето обаждане във вторник. - Не.
Спокойно, няма да го използвам. Тук съм от 6 години.
Всички, с които искам да разговарям, са тук в стаята.
Ами родителите ти?
Имах предвид…
Как се озовах тук?
Не си длъжна да ми казваш. Не е толкова важно.
След развода си родителите ми не ме искаха около тях.
Решиха, че училище с пансион е най-удачно за мен.
Когато майка ми видя брошурата:
деца, които яздят, плуват и от сорта, решението бе взето.
Преместих се и ето ме тук.
Значи не си клептоманка, с остра депресия,
анорексичка или режеща си вените? - Не.
Диагнозата ми е много по-лоша и…
боя се нелечима.
Страдам от ТНР.
ТНР?
Трагично незаинтересовани родители.
Да. Родителите ми са наистина гадни.
Но пък тук има басейн. - Има басейн!
Шегуваш се!
Не ми казвай.
Да не би Кам да е влюбен?
Това може да усложни нещата.
Не забравяй за кого работиш.
Даниел… Не можах да ти благодаря за вчера.
Не се притеснявай. - И все пак, благодаря.
Трябва да те питам нещо, но ми е неудобно.
Тогава недей. - Вече реших, ще те питам.
Изглеждаш ми познат. Усещам, че те познавам отнякъде.
Възможно ли е? - Не. Щях да те помня.
Защото продължавам да си мисля…
Трябва да тръгвам. Ще се видим по-късно.
Благодаря ти.
Хей, новата. Много ти се събра за два дни.
Планираш ли да бягаш? - Да.
Минава ми през ума. - Ти…
Искаш ли закуска? - Съблазнително е, но…
смятах да отида в час.
По-добре така, отколкото да закъснееш.
Наистина е добро.
Откъде е?
Откраднах го от фоайето.
Има машина за еспресо.
Непоправим си.
Казвали са ми го. - Не си ли съгласен?
Просто знам какво харесвам.
И не ти пречи да нарушиш правилата, за да го получиш?
Е… ако рискът си заслужава.
Защо не?
Ами ти? Не се озоваваш в "Меч и кръст", спазвайки правилата.
В теб има душа на бунтар.
Просто съм неразбрана.
Не, виждам го.
Носиш искрата. - Какво искаш да кажеш?
Не се страхуваш да правиш това, което е правилно за теб,
а не каквото ти е казано.
Значи определено имаш проблем.
Мислиш, че ме познаваш ли? - Знам какво харесвам.
Часът свърши.
Роланд ще прави парти в петък. - Така ли?
Може да доведеш приятел. - Добре.
Групата се събираме уикендите, да се забавляваме.
Благодаря.
Нямаш ли същия час? - Не, вече съм слушал всичко това.
Готови… започнете.
Колко ли време са го обмисляли?
Да дадат оръжия на проблемни тийнейджъри,
неспособни да контролират гнева си.
Чакайте. Добре, смяна на партньорите.
Спарк, ти си.
Прайс, да видим дали си внимавала.
Помниш ли какво ти показах? - Не съвсем.
Готови…
Старт.
Не беше толкова зле като за първи път.
Добре, смяна на партньора.
Григори, ела.
Готови… Старт.
Хубаво. Още веднъж. Готови…
Старт.
Григори, чакай.
Чакай.
Спри!
Спрете, и двамата!
Давам му една седмица. - А кръщенето може ли да повлияе?
Не, няма значение.
Григори се увлича по нея всеки път, но резултатът винаги е един и същ.
Сега ще разпусна, приемете, че Лус ще умре
и нито Даниел, нито г-ца София могат да го предотвратят.
Мислех, че не си го правила преди. - Не съм.
Тялото ми надделя. Просто знаех какво да правя.
Странно е. Случвало ли ти се е? - Да. Аз съм така с тригонометрията.
Всичко някак беше на мястото си и мислех,
че съм гений, но после си спомних, че го учих миналата година.
Май не е толкова впечатляващо.
Падаш си по него, а?
Не, не е така.
Е, може би. Имам някакво усещане за Даниел.
Все едно го познавам. От много дълго време.
Да, може да сте били в предучилищната заедно.
Питах го дали сме се срещали, но отрече.
И сякаш избяга. Странно. - Да.
Нещо определено не е както трябва. - Какво искаш да кажеш?
Ще имаме проблеми, ако споделиш с някой
каквото ти кажа. - Няма.
Бях доброволка през ваканцията първата година,
по-скоро търсех начин да правя нещо…
Ранди хич не го бива с компютрите,
затова ме молеше за елементарни неща -
да търся разни папки и тем подобни,
което означава…
Имах пълен достъп до файловете на академията.
Прегледах досието на Даниел, беше празно.
Нямаше дори домашен адрес, нито телефон за контакт, нищо.
Харесва ли ти? - Да.
Както и другите. Нещо не е наред с тази групичка.
Не говорят за семействата си, за старите си училища.
Не влизат в часовете и сякаш се познават отпреди.
Кои имаш предвид? - Даниел пристигна пръв.
В началото на миналата година. После Габи…
Блондинката дето е все с него? - Да. 85% сладост.
После Ариана. - Тя ме разведе наоколо първия ден.
И Моли. Странна е. И Роланд, който не знам как мина изпитите.
И после мистериозния 25 годишен Кам, прехвърлен тук най-скоро.
А, и г-ца София, дойде тази година и игнорира всички, освен любимците си.
Е, какво заключение би направила? - Понятие нямам.
Не мога да повярвам. - Какво?
Отивам на парти на Роланд!
И двете изглеждате страхотно.
Благодаря. - Благодаря.
Ти също, както обикновено. - Много мило.
Лошо ли е да я мразя?
Затова, че ухае прекрасно, има загар, руса е и добре поддържана,
винаги е усмихната и в момента целува момчето, което харесваш?
Да, в общи линии. - Може да грешиш, но те разбирам.
Някой да иска пиячка?
Любопитно ми е как се озова тук.
Ти ме покани, забрави ли? - Не това имах предвид.
За останалите е ясно - алкохол,
наркотици, вандализъм,
депресия
и маниакалност.
И така, как се озова на такова място?
Явно не съм толкова невинна, колкото изглеждам.
Здрасти. - Здрасти.
Кожено яке на "Флай"? - Да.
Като хипстър си.
Имам предвид, в добрия смисъл.
Не се опитваш да изглеждаш готина. Наистина си готина.
Леле.
За какво ли не съм обвинявана в живота си, но никога за нещо такова.
Здрасти. - Здравей, благодаря.
За мен ли е? Удивително! Благодаря ти много.
За нищо.
От "Сияещия вълк" ли е? - Да, невероятно е на живо.
Гледах го в Нешвил, с Дибс.
Наистина ли? Дибс още ми е любимец.
Тъндъркат промени живота ми. - С изключение на Тъндъркат.
Слушала ли си ремикса на "Дневна светлина"?
Басът… - Именно.
Да.
Лоши спомени?
Още ли мислиш за него? - За кого?
Младежът, когото уби, Тревър.
Знаеш, висок, страхотни очи…
Е, поне преди да се захване с теб.
Сега не изглежда така. - Откъде знаеш за него?
Знам много за теб, луда Лус. - Не ме доближавай.
Познавам те по-добре от самата теб.
Не харесваш огъня, но той те харесва. - Достатъчно.
Млъквай, Ариана, или ще се добиеш с белег и на лицето.
Отдръпни се. - Моли.
Добре ли си? - Да, добре съм.
Какво правиш? - Забавлявам се с лудата ти приятелка.
Стой далеч от Лус, чу ли ме?
Пак ли старата песен, Кам?
Все искаш това, което не можеш да имаш.
Този път тя е моя. - Разкарай се от мен.
Очевидно има живот в космоса. - Хей, къде е Лус?
Не знам. Мислех, че е с теб.
Не й е нужна помощта ти. - Ти ли ще я защитаваш?
Я успокойте топката, на парти сме.
Чувствам се много изморена. Мисля да си ходя.
Да те придружа ли? - Не, всичко е наред. Остани.
Ехо?
Моли?
Моли, хайде, знам, че си ти.
Къде е Тревър? - Съжалявам…
Много съжалявам. - Какво му стори, ненормалнице?
Вината е моя, съжалявам.
Разкажи ми как беше първата ти седмица в "Меч и кръст".
Добре.
Без инциденти? Видения? Кошмари?
Не.
А сенките ти?
Хубаво, много добре.
Добре.
Какво има?
Нищо.
Просто не мога да не мисля.
За кое?
За това, че те познавам.
Не го ли обсъдихме вече?
Да, но…
Не ти вярвам.
Има нещо между нас и ти също го усещаш, нали?
Добре.
Права си, трябваше да ти кажа истината.
Осъзнавам, че не се държах много добре с теб.
Като пълен кретен. - Но причината не е в теб, повярвай.
Има едно момиче… - Габи.
Какво? Не Габи. Друга.
Може да се каже, че вече не съм с нея,
но все още я обичам. Опитвам се да ти кажа, че…
Че си съкрушен и ще съм по-добре без теб.
Нещо такова.
Не е толкова просто. Не можеш да караш някой
просто да те забрави. - Ще ми се нещата да бяха различни.
Хей, не си отивай.
Ето те и теб! Разтревожих се.
Тръгна си от партито, без да се сбогуваш.
Какво има? Лус, спри. Кажи ми нещо.
Снощи имах интересен разговор с Моли.
Добре. - Знаеше разни неща за мен.
Които не съм споделяла с никого. - И?
Някой е говорил с нея. Някой, който ми е чел досието.
Е, това обяснява нещата.
Предадох доверието ти заради груба, бездушна и властна хулиганка,
и за какво? 2 безплатни пиърсинга и затворническа татуировка?
Мислех, че ще ми се размине, но ти ме хвана.
Поне си признаваш.
Ти сериозно ли?
Чела си досието ми, нали? - Разбира се.
Значи знаеш за… - Сенките ти?
Още ли ги виждаш? - Да.
А в момента?
Откакто дойдох тук, се влошиха.
И се страхувам, че някой ще пострада.
Не ставай смешна. - Не.
Тревър просто си стоеше там. Стоеше си и се надявах…
Добре, разкажи ми точно какво се случи.
Сякаш не съществувах за Тревър,
а изведнъж на партито започна да флиртува с мен.
Ела с мен в хижата.
Поне веднъж исках да се чувствам нормално.
Искаш ли питие? - Разбира се.
Чу ли това?
Сигурен ли си, че сме сами? - Тихо, отпусни се.
О, не. Стани, ставай. - Какво, по дяволите?
Моля те, излез. - Какво стана?
Не, не! - Лус?
Сенките бяха по-големи от всякога.
Изведнъж всичко избухна.
Не знам как се озовах навън, но Тревър не успя.
Кажи ми къде е Тревър.
Съжалявам, много съжалявам.
Какво му стори, ненормалнице?
Вината е моя, съжалявам. - Тревър!
Загина, защото с мен нещо не е наред.
Радвам се, че искаш да си ми приятелка,
но по-добре стой далеч от мен, защото съм опасна.
Искаше ли да умре?
Не. - Искаше ли да го нараниш?
Не. - Значи вината не е твоя.
Не е нужно да си сама, Лус. Трябва ти приятел.
Позволи ми да ти помогна. - Защо?
Защото така правят приятелите.
Предният път обсъдихме как гордостта на Луцифер
го е довела до падението.
Кой може да го преведе?
Някой?
Смирението прави човек ангел, а гордостта ангела - дявол.
Какво, Лус?
Смирението прави човек ангел, а гордостта ангела - дявол.
Имаме си знаещ латински.
Не, не го знам. Просто предположение.
Как е свързано това с разбунтувалия се ангел?
Дали заради гордостта му и преследването на любовта
Бог му донася падението на Земята?
Ариана?
Писна ми да слушам
изкривените ви религиозни басни.
Ключът на историята е дали ще избере любовта.
Не ми се нрави тона ти. - Може би сте ядосана,
че въстаналия ангел не е избрал друга?
Вън! - С удоволствие.
По-добре да горя в ада завинаги,
отколкото да слушам как изкривявате фактите.
Беше страхотно. - Да.
Дали ще я изключат? - Дори няма да я накажат.
На тях винаги им се разминава.
Забравих си суитчъра. Ще ви настигна. - Добре.
Послушай ме, трябва да наблюдаваш Кам.
За какво говориш? - Не вярвам,
че случката със статуята беше инцидент.
Тя е в опасност. Видях го горе, преди да се случи.
Защо би го сторил? - Нали чу? Не е кръщавана.
Нуждае се от защитата ни, тя…
Извинете, забравих си суитчъра.
Ще поговоря с нея.
Хей, Лус. Чакай.
Какво? Какво искаш? - Нищо, просто да повървим заедно.
О, разбира се.
Какво рисува днес в часа? - А, това…
Нещо като графичен роман. - Каква е историята?
Може да се нарече романтика.
Щастлив ли е краят? - Не знам.
Не знаеш как свършва? - Все още не.
Изчерпан съм откъм идеи.
Нека я чуя, разкажи ми я.
Не, не мисля, че е добра идея. - Така ли?
Може би ще ти помогна с финала.
Добре.
Разказва се за момиче и момче, които се обичат повече от всичко,
но никога не могат да бъдат заедно.
Защо? - Защото са прокълнати.
Срещат се на всеки 17 години и се влюбват,
но точно когато са най-щастливи, момичето умира.
Значи е трагедия?
Какво се случва с момчето?
Чака. Не остарява, не се променя…
Остава си влюбен.
Годините минават и в крайна сметка тя се връща.
Същото момиче?
Променена е.
Има ново име и ново семейство.
Не помни момчето, но той знае коя е тя.
Душата на девойката е преродена. - И се влюбват?
Всеки път.
Имам предвид, всеки път е различно,
има безброй версии, но краят е винаги един и същ.
Достатъчна е само една целувка
и момичето умира.
Кой ги е проклел?
Самият Сатана.
Завидял на любовта им и опитал да я унищожи.
Трябва да има нещо, което да направят, нали?
Опитал е всичко.
Да я търси,
да я избягва…
Опитвал е да избегне разбитото сърце, но проклятието винаги намирало начин.
За момичето от историята ли говореше в басейна?
Тази, която все още обичаш?
Тя е вдъхновението, да.
Това тя ли е?
Ами да… използвах те за обект на прераждането.
Това си ти в Париж.
1723 година, нелепо е.
Защо мен?
Защото си прекрасна.
Но не ми се получиха очите.
Винаги е имало нещо специално в очите ти.
Какво не е наред? - Нищо.
Разкажи ми за това място.
Бил ли си там преди? - Има ли значение?
Да. - Защо?
Не съм пътувала досега. Никога не съм напускала страната.
Откъде знам, че има кафене от дясно?
Откъде знам, че мирише на жасмин след дъжд?
Собственикът на кафенето е мил с кучето си,
но жесток към жена си. Знам тези неща, защото съм била там.
И съм била там с теб. - О, Лус, моля те…
Недей! Не ми казвай, че съм луда.
Лус, това е рисунка. Просто история, това е.
Лъжеш.
Не мога да ти кажа това, което искаш да чуеш. Съжалявам.
Здравей.
Честит рожден ден, Лус. - Как разбра?
Намисли ли си желание?
Не мога да ти кажа, няма да се сбъдне.
Няма проблем. Вече знам какво искаш. - Така ли?
И какво искам? - Отговори.
Искаш истината.
В 8 часа в гаража и ще ти кажа всичко.
И, Лус…
Облечи нещо хубаво.
Ще празнуваме.
Честит седемнадесети рожден ден! С любов, мама и татко.
Виж ти…
Леле! Твой ли е?
Нашата първа вечер. - Как се сдоби с него?
Това е талантът на Роланд. Може да ти осигури каквото поискаш.
Ще съжалявам ли?
Има само един начин да разбереш.
Хайде. - Не, аз ще карам.
Наистина ли ще започнеш вечерта, отказвайки желанията на момичето?
Добре.
Какво правя тук с теб? - Празнуваш.
Много си те бива. Всеки път, щом ти задам въпрос, ловко се измъкваш.
Не е така. - Ето ти пример:
Къде си отрасъл?
Виждаш ли? Защо не ми казваш нищо за себе си?
Защото се забавлявам и не искам да го развалям.
Толкова ли е лошо? - Предпочитам това.
Обеща ми отговори.
Хайде, Лус, имаш рожден ден.
Мисля, че има и други неща, които искаш.
Какви ги вършиш! Спри! - Казах ти да стоиш настрана!
Даниел, какво правиш? Спри! - Защо? Защото ти пука за нея?
Спрете! - Защото знам какво правиш!
Още си на страната на Луцифер! - Защо не й кажеш, Даниел?
Тя иска да знае истината! - Спрете!
Стой далеч от нея! - Не ми казвай какво да правя!
Не знам какво става тук, но не искам да имам нищо общо!
Никога не съм вярвала, че някой е предопределен за някого.
Но виденията ми са ясни, а чувствата толкова истински.
Сякаш… минал живот или друго, и аз не знам.
Всичко някак е свързано с Даниел, но той продължава да ме отблъсква.
А и Кам крие нещо. Е, какво мислиш?
Че е прекалено да не ми кажеш за рождения си ден.
Но съм склонна да ти простя, защото това е доста вълнуващо.
Вярваш ли в прераждането?
Не. Изобщо.
И аз, но…
трябва да има някакво обяснение за всичко това.
Може би мога да помогна.
Какво правиш?
Нуждаем се от още нещо. - Защо?
Откъде знаеш коя е стаята на Тод?
Как работи? - Взимаме няколко снимки.
Тод работи над софтуер за лицево разпознаване.
Не целият код е мой. Създаден е от "Карнеги Мелън",
но аз малко го промених.
Толкова е скромен.
Ще отнеме малко време.
Все още търси.
Лус? Имаме съвпадение.
Вижте името му.
Сигурно са роднини.
Какво… по… дяволите?
Хелстън,1854
Принтирай я.
Аз ще я взема.
Тод, надявам се да имаш обяснение, защото наистина не разбирам.
Нямам никаква идея.
Обичам те.
Да видим какво още ще открием.
Случва се отново…
Не!
Лус? Всичко наред ли е?
Лус?
Пен! Ще потърся Пен!
Пен! Пен, къде си?
Тод! - Ще потърся Пен!
Не! - Пен!
Лус! Тод!
Тод!
Тук полагаме същите грижи като в болницата.
Искам да си я прибера. - Докторът бе категоричен.
Трябва да остане под медицинско наблюдение.
Колко дълго? - Докато се стабилизира.
Починете си. Ще ви потърся в хотела,
веднага щом бъде в състояние да приема посетители.
Нямаше какво да сторим. - Отказвам да го приема.
Можеше да я предупредим. - Дали щеше да помогне?
Няма значение. Тя се нуждаеше от нас, а ние я оставихме.
Това криминално разследване ли е? - Не и този път.
Пожарът е причинен от светкавица. - Докладът е прибързан.
Поради сходство с предишния случай, ще й зададем няколко въпроса.
Няма да разговаряте с нея без адвокатите ни.
Събрали сме се тук, за да скърбим за загубата на наш скъп приятел,
чийто живот бе твърде кратък
и загубата му шокира всички ни.
Ще го помним като добър и щедър приятел,
чието присъствие винаги носеше радост.
И въпреки че днес сме изпълнени с печал,
ви моля да имате вяра,
че болката ще укрепи волята ни
и ще ни покаже колко значим е бил Тод за нас,
и винаги ще бъде.
Той не бе само обичан син,
но и добър и щедър приятел.
Да насочим скръбта си към нещо, което укрепва.
Така ще оценим живота му
и ще го запазим в сърцата си.
Появяваш се на погребението му, след като го уби?
Знам, че си бил ти. - За какво говориш?
Статуята, пожарът в библиотеката. Опитваш се да я убиеш.
Убиването на Лус е твой специалитет.
Да не си посмял… - Какво, Даниел?
Боиш се от конкуренция ли? Чувствата ми към Лус са истински.
Този път е различна. Заслужава повече,
отколкото можеш да й дадеш. - Доближиш ли я…
Какво ще направиш? Колко пъти още ще гледаш как умира?
Обичам те.
Лус!
О, Пен.
Лус.
Тод…
Съжалявам.
Наистина съжалявам, Пен.
Вината е моя. - Недей, не го казвай.
Истина е. Сенките бяха същите. Точно като…
Престани, чуваш ли!
Не си го причинила ти.
Няма да те слушам.
Добре.
Съжалявам.
Намисли ли си желание?
Минал живот, съдба…
Искаш ли истината?
Достатъчна е една целувка, за да знае, че това е тя.
Лус, недей! Целуни го и ще умреш.
Кой ги е проклел? - Самият Дявол.
Даниел! Не!
Лус, не… Ще умреш. Ще умреш.
По-добре ли си?
Боли ме тялото, но поне съм жива.
Все пак е нещо.
Спомних си.
Какво? - Всичко.
Огънят…
ти ме носеше…
В ръцете ти чувствах, че… - Бълнувала си.
Може би.
Но не само това си спомням.
Спомних си и това.
Денят, в който бе направена. - Какво искаш да кажеш?
Стига.
Знам какво знам.
Цял живот ми повтарят, че съм луда.
Лус? - Да видим дали са прави.
Лус, слез оттам.
Не, Лус…
Не!
Винаги ще си ти, Лус.
Както и винаги си била.
Откога е така?
Лус?
Аз ти дадох това.
Преди много години.
Как е възможно?
Всичко е наред. - Не, всичко лошо бе заради тях.
Няма да те наранят. Само наблюдават. - Огънят, който уби Тревър.
Лус, нито сенките, нито ти сте причинили пожара.
Повикала си ги и са се появили. Виж.
Те са като прозорец към миналото.
Свързани са с най-интересните моменти в живота ти.
Какво гледам?
Животите ни заедно.
Влюбени сме от хиляди години.
Лус, виденията ти са истински.
Значи сме преродени?
Само ти.
Аз… - Ти си ангел.
Един от падналите.
Спри! Не го прави, Лус.
Целуни го и ще умреш.
Затова опитвах да те отблъсна, но не можах.
Не си й казал? - Много съжалявам.
Не е за вярване. Невероятно. - Защо? Не разбирам, защо?
Проклятието е наказанието ми, че не взех страна.
Лус, не го слушай. - Стой, Лус. Избрах теб.
Избрах любовта.
Не го слушай, Лус. Ако го целунеш, ще умреш.
Виждал съм го хиляди пъти. - Този път е различно.
Гарантирам ти. - Той е лъжец, Лус.
Аз мога да те защитя. - Видя истинската ми форма.
Различно е! - Мога да те защитя.
Това е нашият шанс.
Умолявам те. - Поне мога да ти дам бъдеще.
Живот.
Не мога да те изгубя отново.
Знам какво искам.
Не… Не!
Още съм тук.
Мислиш, че си победил проклятието? Не знаеш в каква опасност я постави.
Лус, заради това, че не си кръстена… - Не разбирам, обясни ми.
Той свали проклятието от себе си, не от теб.
Сега идват за теб. Даниел не може да те защити.
Но аз мога.
С мен ще е в безопасност.
Наруши природния закон, Даниел. Не можеш да правиш каквото си искаш.
Кръгът бе прекъснат.
Роланд, Моли.
Лус, ела с мен.
Пази я. Аз ще се разправя с Кам.
Не искам да ме следва там, където ще я заведа.
Водиш Луцифер право при нас.
Всички са ангели.
Няма да позволя да я отведеш при Луцифер.
Вече не отговарям пред него.
Ти си този, който я поставя в опасност, Даниел.
Не се преструвай, че ти пука за нея!
Къде тръгна? - Мога да я защитя.
Стой далеч от нея!
Какво, по дяволите? Обратно по стаите! Затворете вратите!
Никакво излизане от стаите.
Изчакайте докато всичко приключи.
Не излизайте от стаите. Затворете вратите.
Не се страхувай. - Не се страхувам.
Не съм ти враг.
Не се опитвам да я убия. - Тогава кой?
Лус, почакай! Тя е запалила библиотеката, тя…
Пен?
Не.
Не!
Да вървим!
Лус, времето ти изтече. Омръзна ми да чакам.
Това приключва сега!
С всяко твое раждане, Даниел не може да заеме мястото си в Рая.
Ти си проклятието. - Лус!
Хайде!
София, какво правиш?
Уж служиш на Господ. - Така е.
Война е, а верните войници ще направят нужното.
Дори и убийство? - Отказваш да видиш цялата картина.
Ако я няма, ще трябва да избереш страна.
Редът ще бъде възстановен.
Заведи ме у дома. Не разбирам защо го прави.
Съжалявам. Тя е фанатичка, Лус. Бие се на страната на Бог,
но стигна твърде далеч. - Защо уби Пен?
Защо се опита да ме убие? - Не си кръстена.
Ако умреш, ще е завинаги. Мислила е, че ако си мъртва,
няма да имам причина да остана и ще се върна в Рая.
Но Кам беше прав. Луцифер ще дойде за теб.
Затова трябва да те отведа на безопасно място.
Знам къде, имам приятели там, ще ни защитят. Трябва да тръгваме.
Не мога да оставя Пен тук. - Ние ще се погрижим за нея.
Пен. - Тя ще дойде с нас. Вървете.
Моля те.
Лус… Ще вземат Пен с тях.
Нямаме време. Трябва да вървим.
Почакай, изслушай ме…
Цял живот съм търсила истината.
Опитвах се да разбера коя съм.
Защо не се вписвах в живот, който би трябвало да е мой.
А сега съм уплашена. Имам повече въпроси и от преди, но…
Това е. Това съм аз.
Ето къде трябва да бъда. Точно тук заедно с теб.
Обичам те.
Знаех го от момента, в който те видях.
Винаги ще съм с теб, Лус, завинаги.
Превод: zdrav4eto98 Редакция: goranovab http//subs.sab.bz